Татко, аз те излъгах.
Ислийн... Ислийн е мъртва.
Къде сте, богове?
Къде са боговете ми?
Когато ми беше студено, ти ме топлеше.
Когато плачех, ти ме утешаваше.
Сега аз ще те закрилям.
Говори ли вече с тях? - С кого?
С друидите. Трябва ти благословията им.
Ти си чудовище. - Аз ще говоря с тях, ако ти не искаш.
Ако знаеше кой съм, нямаше да дойдеш.
Плановете ми се промениха. - Откога?
Откакто видях генерала и погледнах в очите му.
Той не е човек, а нещо друго, нещо много по-силно.
Вижте могъществото на Рим!
Вече ти си предводителката на кантиите.
Това е най-големият ти страх.
Името му е Авъл Плавций.
Пеленор е мъртъв.
Дъщеря му ще заеме мястото му.
Удобно.
Какво е това?
Изчисления, предполагам.
Мислех, че келтите не записват нищо. - Така е. Това е дело на боговете.
Те са го написали.
Това обяснява нещата.
Какво е това?
Послание. За стар приятел.
О, богове!
БРИТАНИЯ
Един път се криеш, втори път се криеш,
на третия ще те намеря.
С тези нови очи може да вижда по-надалече от ястреб.
Сега вижда самото начало на времето.
Той вижда ли те?
Сега може да види всичко, но не с тези очи.
Те вече са за гарваните.
Дъбовата летва ще му даде сили по пътя към подземното царство.
Кога ще обявят Кера за предводителка?
До залез-слънце трябва да вземе решение.
А ако откаже?
Ако не се подчини на боговете,
гарваните ще пируват дни наред.
Предводителко.
Друидите са зли духове. - Не говорят от името на боговете,
а се грижат за собствените си нужди и цели.
Богове! Та Веран е същински дявол.
Повикай римския генерал.
Майко, приеми твоя син. Притисни го до сърцето си.
Освободи го и го слей с твоята същност.
Да се помирим с духовете на миналото.
С края на един цикъл идва началото на следващия.
Малко раничко. - Върви по дяволите!
Видя ли лицето й?
Едва се удържа да не злорадства. - Не говори глупости.
Мислиш ли, че не го е планирала през цялото време?
Защо е ходила при римляните?
Предаде баща ви,
а ти само стоеше, без да направиш нищо!
Ако ти не беше толкова жалък,
щеше да вразумиш баща си,
той щеше да е още жив, а когато умре, ти да станеш вожд.
Но не. Ти не посмя дори да говориш с тях.
Отвращаваш ме.
Никъде по света няма такова малодушие,
такова мерзко, мекушаво...
Да му се не види!
Проклета да си!
Хайде де.
Регнийската ти курва е далече. Направи го.
Или си твърде слаб дори за това? Хайде!
Обладай ме! Хайде.
Точно така. Обладай ме.
Да!
Каква изненада.
Само се пънеш, а нищо не правиш.
Хрумна ми идея.
Защо не се опиташ да изчукаш сестра си?
Може пък с нея да ти стане.
Хайде... Хайде, пробвай.
Може на друидите да им хареса.
Хайде де!
Иди и го наври на предводителката.
Ако аз имах патка, това щях да правя в момента.
Виж се само!
Повече си жена, отколкото мъж.
Толкова умен, мъдър...
И докъде те доведе това? Не си вожд на племето,
не си мъж на място...
Не си нищо.
Всичко е наред.
Не е. Нищо не е наред.
Трябваше да си ти.
Боговете са непредвидими.
Нали знаеш, че не искам това?
Нищо от това.
Съвсем нищо ли?
Какво искаш да кажеш?
Човърка ме нещо.
Като напускахме цитаделата,
римският пленник крещеше нещо. Чу ли какво?
Не. - Защото аз чух.
Крещеше: "Вижте могъществото на Рим".
А снощи ни наблюдаваха,
сякаш е било планирано.
Кълна се в майка ни,
че никога не съм очаквала това.
През целия си живот съм мислела, че ти ще ни управляваш.
Всичко това води до въпроса...
Защо са избрали теб?
Къде отиваш?
Връщам се в цитаделата.
Трябва да питам римския ни приятел още нещо.
Как е предводителката?
Пияна си. - Какво стана?
Да не би Фелан да ви хвана в крачка?
Трябва да внимаваш, може да започне да ревнува.
Какво каза? - Те го правят от години.
Отричат, разбира се, но по всичко си личи.
Колко пъти си е лягал до мен, вонящ на нея!
Не може да не си забелязал - усмивчици, шепот, уединяване...
А сега тя вече е предводителка. Как да не я харесваш?
Но ти самият си наясно. - Затвори си устата.
Колко ли ти се иска друидите да те бяха събрали с нея!
Кажи ми, съпруже...
Тя по-добра ли е от мен?
Устата й по-хубава ли е?
Накара ли те да се изпотиш? - Млъкни!
Не съм ли ти достатъчна?
Не съм ли красива?
Ти ме взе за жена. Погледна ме в очите и даде обет.
Отговори ми.
Красива си...
Само на външност.
Върви си.
Защо сте дошли?
Генерал Авъл иска да говори с предводителката Антидия.
Отворете портите.
Значи Кера ще стане предводителка.
Такава е волята на боговете.
Жената, която осакати едничкия ми син и затри династията ми.
Бъдещето е в нейни ръце.
Не разсъждавам върху решенията на боговете.
Дошъл съм да спечеля война.
На една страна ли сме в нея?
Ти ми кажи.
Имаме шпионин в цитаделата на кантиите.
Той ми каза, че Кера е дошла при теб сама и сте разговаряли.
А след това сте спрели да убивате съплеменниците й.
Каква сделка сключихте? - Това е въпросът.
Защото ако сте имали сделка и не знам за нея,
преди да извикаш "Аве, Клавдий",
хубавата ти глава и тази на приятеля ти ще украсят портите ми.
Кой е шпионинът?
За всичко съм виновна аз.
Не биваше да вървя против думата на вожда.
Не биваше да ходя при тях. - Послушала си сърцето си.
И сега трябва да направиш същото.
Хей... Ела с мен.
Ще вземем два коня и ще избягаме.
Искам го повече от всичко на света.
Тогава го направи. Да останеш тук, е сигурна смърт.
Трябва да говоря с Веран. - Той е дявол.
Трябва да го погледна в очите и да разбера истината.
Ако го погледнеш в очите, ще открадне ума ти
и той вече няма да е твой.
Трябва да говоря с него.
Тогава ще ти дам отговор.
Шпионинът ви казва истината. Говорихме с кантийката.
Каква беше договорката? - Каза, че ще говори с баща си,
щял да я послуша. Оказа се, че е грешала,
защото като научил, той повикал друидите.
Говорим с всички племена, това ни е методът.
С вас имаме общ интерес. Надявайте се да е така и в бъдеще.
Е, на една и съща страна ли сме, или не?
Ако сме, искам повече от общ интерес.
Аз вярвам на съюзниците си, уважавам ги.
Искам да знам дали имам твоето доверие, твоето уважение, твоята...
... обич.
За да ги засвидетелстваш, искам да направиш нещо за мен.
Какво? - Искам да коленичиш
и да целунеш нозете ми.
Да целуна нозете ти?! - Да.
Обичам съюзниците ми да го правят.
Просто коленичи и ги целуни.
Целуни нозете ми.
А ако откажа?
В такъв случай...
Отказвам.
Отказваш? - Категорично.
Отказвам да целуна краката ти.
Но ще целуна красивата ти ръка,
за да ти засвидетелствам доверие,
уважение
и обич.
Ето.
Доволни ли сме?
Той трябва да целуне краката ми.
Хайде, давай.
Хайде, човече, какво чакаш?
И другия.
С майка ми шега не бива.
Благодаря за съвета, но не мисля, че има защо да се безпокоите.
Освен това харесваме майка ти.
Мъжко момиче е. - Ако обсадите Крагданън,
ще имате пълната подкрепа на императора.
Те ще бъдат поробени, болните и старите - изклани,
и като станеш тяхна господарка, тогава ще говорим.
Искам и още нещо.
Предполагах.
Какво?
Друидите се наричат "говорители на боговете",
"носители на божественото", но всъщност...
... са едни блудници.
Мислех, че племето ви ги почита, че думата им е закон.
Някога беше така.
Вече не е.
Разбирам.
И какво искаш?
Главата на Веран,
набучена на голям кол.
Това безспорно ще допринесе за доверието, уважението
и обичта, които изградихме днес.
Можеш да го направиш, нали?
Разчитай на мен.
Вярваш ли му?
Ни най-малко.
От него нищо няма да научиш.
Куейн...
Зрението ми се влошава,
но теб те виждам ясно. Седни, стари приятелю.
И двамата знаем, че не бива да идваш тук.
Тази скала вече не е твой дом.
За теб тя вече значи смърт. - Куейн...
Къде са всички? Къде е Уила? Къде е Веран?
Отидоха в Крагданън, в цитаделата.
Щерката на вожда е предала племето или нещо такова.
Куейн, трябва да говоря с Веран.
Защо?
Самият Лока е тук.
Виждал ли си го? - Да.
Той ме потърси. Остави ми предупреждение.
Не биваше да идваш. - Веран трябва да знае.
Ти не разбираш, дете.
Ако Лока е тук, Веран вече знае.
Веран е роден преди 10 000 години.
Бил е вторият човек.
Брат му Харка бил първият.
Родени са от Дъба
и той ги е пазил.
Седели високо на Дъба
и си говорели за чудесата на света -
птиците, гъсениците,
светлината по листата...
Но един ден Веран се прибрал и намерил Харка да виси от Дъба
и заплакал.
Тогава разбрал, че брат му не бил достатъчно силен
за чудото.
Но тогава Веран видял, че въжето помръдва. Видял, че е живо.
Било змия, изпратена от самия Лока.
Името й било Пуика.
Веран те научи на всичко, което знае.
Ти му беше любимец.
Но ти го предаде.
Не съм го предал. Пуика ме измами.
Ако Лока е тук, скоро ще се появи и Пуика.
И ерата на чудесата ще е към края си.
Търсиш ли някого?
Търся могъщия Веран.
Ще направя каквото иска. Готова съм.
Сигурна ли си?
Вече казах, грозотило.
Готова съм.
Ела тогава.
Ела с мен, дете.
Къде е той?
Първо трябва да проверим доколко си готова.
Готова съм.
Седни.
Какво виждаш, като ме погледнеш?
Като те погледна, виждам тъмнина.
Тъмнина и лъжи.
Значи съм лъжец?
Знам, че Рим е идвал при теб и сте се договорили.
С баща ми удариха на камък и ти си изпълнил волята им.
Уби баща ми не защото боговете са ти казали, а за да спасиш себе си.
Мнозина си мислят, че могат да повлияят на волята на боговете.
Гласът на боговете е вятърът, земетресението, гладът.
Но ти не си вятърът.
Ти си човек.
Каква е разликата?
Трябва да ти кажа нещо.
Римският генерал дойде тук. - Кога?
Скоро след пристигането им. Веран...
... го изпрати в подземното царство. - Не, не...
Ако е рискувал да отиде дотам,
да върви сред мъртвите ни, значи...
... е отишъл да търси нещо важно. - Тръгни по стъпките му.
Само така ще разбереш какво търси
и какво би могло да ни спаси.
Римляните са демони.
Пехотинци на великия земен демон Лока.
Идват, преструвайки се, че носят закрила и охолство,
но всъщност носят само хаос и разруха.
Да, Рим дойде при мен. Изслушах го.
Мислят, че ти ще си по-мъдра.
Поискаха да жертвам баща ти и да го заменя с теб.
И ти точно това направи. - Да.
Но не затова умря баща ти.
А защо?
Сега Лока вярва, че друидите са изпълнили волята му,
но греши.
Боговете не биха те избрали по такава причина.
Те не могат да бъдат купени.
Избраха те, защото знаят, че си достатъчно силна да победиш Лока,
а за да го направиш, трябва да си готова да жертваш всичко.
Какво каза той?
Кера, какво ти каза той?
Взе ли решение?
Взех. - И?
Ще стана предводителка.
Ще управлявам народа си.
Богове, помазваме вашата избраница.
Тя е ваша дъщеря и слуга.
Дайте й сили за пътя пред нея
и нека мъдростта ви я напътства.
Това е белегът на боговете.
Твоята история.
Те ще бдят над теб
и те ще решат как ще свърши историята ти.
Преди боговете не е имало нищо, освен хаос.
Сега сме приковани под неумолимия им взор,
под студената Луна, под звездите.
Имам един въпрос.
Генералът ви срещал ли се е с друидите?
Дете на нощта,
меч на боговете, обявявам те за вожд.
Нека всяка твоя дума занапред да е за нашето добро.
Усещаш ли разположението на боговете? - Да.
Тогава стани, предводителке Кера.
Предводителке Кера!
Вземи си нещата, тръгваме.
Грешка е.
Значи е моята грешка.
Правила съм и много други.
Трябва да отидеш при Амина.
Има нужда от теб.
Съжалявам, Линдън.
Това е волята на боговете. - Какво ти е сторил той?
Така повелиха друидите. - Чуй се само.
Влезе в кръга една, а излезе съвсем друга.
Ще правиш каквото наредя.
Вечерта, когато отведоха майка ми,
ти написа нещо.
Тук.
Какво е? - Тези думи са от боговете.
Могат да бъдат прочетени едва като напуснеш този свят.
Прочети ми ги.
За да ти имам доверие, трябва да знам.
Доверието не е важно, само вярата.
Ако аз съм мечът на боговете,
ще ми прочетеш руните.
Как ще разбереш дали ти казвам истината?
Ще разбера.
Тези думи казват: "Надеждата е дъщеря на сляп баща".
Вземи, татко.
Благодаря, детето ми.
Превод КАЛИНА КИРИЛОВА
Епизодът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО